5 добрих імператорів
17 лютого, 2017, 23:00Роздрукувати
Випуск №6, 18 лютого-24 лютого
Сергій Махун
АВТОР
Сергій Махун
Редактор відділу історії DT.UA (до 2019), заслужений журналіст України.
СТАТТІ АВТОРА
Кронштадтська трагедія
Як більшовики втопили у крові "Третю революцію".  
Чи буде "замкнений список катів"?
80 років тому, на світанку 1 вересня 1939 року, війська нацистської Німеччини без оголошення війни вторглися...
Київ-Місто: Ad futuram memoriam
Київ — другий Єрусалим.
Всі статті автора
Всі автори
ПОДІЛИТИСЬ З ДРУЗЯМИ
Коментувати
Садовий шланг №1
Купуйте зараз за півціни!
Знижка 50%Смотреть
Сукні H&M
На Rozetka вигідніше! Яскраві сукні від 99 грн.
Смотреть
1500 грн в день и 40 000 в месяц на дому!
Люди выращивают клубнику дома ведрами. Вот метод...
Смотреть
Ваги у подарунок!
Акція діє тільки сьогодні! Мультиварка Grant + кухонні ваги
749 грнСмотреть
Розпродаж посуду
18 предметів в наборі, швейцарська якість. Нержавіюча сталь!
Знижка 50%Смотреть
Комплект від Xiaomi
Комплект необхідних інструментів - 60 предметів в боксі!
999 грнСмотреть

Марк Аврелій належав до славної плеяди великих цезарів Римської імперії. Правління Нерви, Траяна, Адріана, Антоніна Пія і Марка Аврелія стало "золотою добою" в історії цієї держави. Але то був передостанній подих наймогутнішої держави Стародавнього світу. Сувора дійсність залишила відбиток трагізму на діяннях останнього з "п'яти хороших імператорів", одночасно формуючи його світогляд.

"До народу він звертався так, як це було заведено у вільній державі. Дуже тактовно поводився, коли потрібно було або утримати людей від зла, або спонукати до добра, щедро винагородити одних, виправдати — виявивши поблажливість — інших. Він робив поганих людей хорошими, а хороших — чудовими… Вирізняючись твердістю, він водночас був совісний", — писав римський історик Юлій Капітолін у "Життєписі Марка Антоніна Філософа".

Марк Аврелій належав до славної плеяди великих цезарів Римської імперії. Правління Нерви, Траяна, Адріана, Антоніна Пія і Марка Аврелія стало "золотою добою" в історії цієї держави. Але то був передостанній подих наймогутнішої держави Стародавнього світу. Сувора дійсність залишила відбиток трагізму на діяннях останнього з "п'яти хороших імператорів", одночасно формуючи його світогляд.

Марк Аврелій Антонін, римський імператор з династії Антонінів, народився 26 квітня 121 року після Різдва Христового в Римі в сенаторський сім'ї іспанського походження. Марк Анній Вер був сином Марка Аннія Вера і Доміції Луцілли. В історію він увійшов під іменем Марк Аврелій. 

Марк Анній Вер спочатку був усиновлений третім чоловіком матері імператора Адріана — Доміції Луцілли Пауліни — Публієм Катилієм Севером (консулом від 120 року), а 139 року, після смерті названого батька, його всиновив уже новий імператор — Антонін Пій, і відтоді він став іменуватися Марк Елій Аврелій Вер Цезар.

123
Дружина — Аннія Галерія Фаустіна (або Фаустіна-молодша) — була донькою імператора Антоніна Пія і Анни Галерії Фаустіни-старшої. У Фаустіни-молодшої, за свідченнями різних істориків, народилося 12 чи 13 дітей. Один з синів — сумнозвісний Коммод — після смерті батька 180 року став імператором.

Весілля відбулося 145 року після Різдва Христового. Доньці Антоніна Пія, яку він дуже любив, виповнилося лише 14 років. Наречений був на 10 років старший. Останню дитину, доньку Вібію Сабіну, Фаустіна-молодша народила приблизно 170 року.

Цікаво, що наприкінці правління імператора Адріана Фаустіну-молодшу вважали нареченою Луція Цейонія Коммода Вера — співправителя Марка Аврелія і ще одного названого сина Антоніна Пія. Але Антонін Пій після отримання корони не дотримався заповіту свого названого батька. Отже, Луцій Вер (130—169) став чоловіком дочки Марка Аврелія Луцілли. Він залишив незначний слід в історії імперії: уславився марнотратством, проводячи час у застіллях і розвагах, часто непристойних. Луцій Вер практично не займався державними справами, хоча офіційно мав рівні права з Марком Аврелієм. Помер названий брат імператора, можливо, від чуми, після завершення війни з Парфією. Де він, до речі, показав себе хоробрим воєначальником…

Але повернімося до життєпису Марка Аврелія, в якому неможливо не торкнутися його захоплення філософією. Тим більше що це був справжній мудрець на троні.

Марк Аврелій здобув чудову освіту. За наполяганням діда по материній лінії навчався вдома. Як пише Юлій Капітолін, "початкову освіту він здобув у вчителя грамоти Евфоріона, комічного актора Геміні, музиканта Андрона, який навчав його й геометрії. Крім того, він навчався граматики: грецької — в Александра Котієнського і латинської — в Трозія Апра, Полліона і Євтихія Прокула з Сіккі. Навчався він в ораторів: грецьких — Анінія Макра, Канінія Целєра і Гєрода Аттіка й латинського — Фронтона Корнелія".

Під час навчання Марк Аврелій одягав філософський плащ, спав на голій землі за наполяганням матері, а згодом — на матраці, покритому звіриними шкурами. До самого кінця життя імператор Марк Аврелій виявляв повагу до своїх учителів: поставив їм статуї, прикрашав гробниці квітами, приносив жертви на вшанування їхньої пам'яті. У своїх знаменитих "Роздумах" імператор називає особливою милістю богів до себе те, що вони дали йому чудових батьків і наставників. Філософія стоїків цілком оволоділа думками Марка Аврелія, і він неухильно дотримувався її вчення весь час, коли правив наймогутнішою у світі імперією. Дуже рано стоїцизм відвернув його від гімнастичних вправ, від полювання на звірів і птахів, хоча раніше він був охочий до цих розваг. Стоїки визнавали три основні царини філософського знання: вчення про природу (фізика), вчення про пізнання й мислення (логіка) і вчення про належне життя (етика). Світ у стоїцизмі розглядався як організоване ціле, пройняте животворним логосом, який виступає іманентною породжувальною силою і законом, що скеровує світовий розвиток.

Ще за життя імператора Адріана Марк Аврелій, попри свій юний вік, готувався до посади квестора. Через півроку після смерті Адріана він її отримав (5 грудня 138 року).

Поважаючи звички народу, імператор завжди був присутній в амфітеатрі на спортивних іграх, у цирку, на театральних виставах. Але так мало цікавився ними, що під час змагань і вистав частіше читав книжки, слухав доповіді сановників, навіть підписував урядові акти. Його думки були далекі від тих розваг. Будучи дуже вимогливим до самого себе, Марк Аврелій до самої кончини залишався поблажливим і добрим до інших. Він звелів давати гладіаторам тупу зброю, щоб ті не завдавали один одному смертельних ран. Видавав справедливі закони, робив розсудливі розпорядження (зменшив кількість днів, за які розглядалися справи в суді). Як у приватному житті, так і в управлінні державою дотримувався вчення стоїків; за цією філософією цезар мав сумлінно виконувати обов'язки й абсолютно присвятити себе турботам на благо держави і своїх підданих. Членами імператорської ради призначав досвідчених юристів, поважав їхню думку і за їхнього сприяння видавав укази, поліпшував судочинство, боровся зі зловживаннями…

Марк Аврелій так само поважав законодавців, як і Антонін Пій. Особливого значення імператор надавав введенню в Сенат найбільш заможних і авторитетних аристократів — уродженців провінцій. За його правління Сенат поповнився провінціалами більше, ніж за будь-якого з колишніх принцепсів, причому особливо зросла кількість провінціалів східного (азійського) й африканського походження. Правління Марка Аврелія стало періодом, який відомий під назвою "сенатський ренесанс", а сам імператор відкрито заявляв про своє підпорядкування Сенату. Тобто Римська держава — висловлюючись сучасною мовою — стала парламентсько-президентською. Хоча це, мабуть, занадто амбіційне припущення. Все ж таки Марк Аврелій мав чимало важелів, щоб тримати ситуацію в імперії у своїх міцних руках.